Najvyšší súd Slovenskej republiky
6SŽO/101/2014
PO -	Úf SOI	
Došlo:	2 2.	01. 2016		
Podacie Site: ^/]	j&šte spíss:	ITT	
Prílotiy/iisty:		JL_	
V MENE SL

KRAJSKÝ SÚD V ŽILINE
Dgš,0: í 5 -01- 2016
3-/.Í. hod. 9 i
.min.
.príloh
.	kŕ í
	rubrík
J
ROZSUDOK
OVENSKEJ REPUBLIKY
Najvyšší súd Slovenskej republiky, v senáte zloženom z predsedníčky senátu JUDr. Zdenky Reisenauerovej a členov senátu JUDr. Jozefa Hargaša a JUDr. Aleny Adamcovej, v právnej veci žalobcu: Róbert Greguš, so sídlom Skalité č. 1111, IČO: 37 209 647, právne zastúpený: Advokátska kancelária VARMUS, s. r. o., so sídlom Palárikova 83, Čadca, proti žalovanému: Slovenská obchodná inšpekcia - Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave, Prievozská 32, o preskúmanie zákonnosti oznámenia žalovaného č. SK/0892/99/2013 zo dňa 21.11.2013, o odvolaní žalobcu proti rozsudku Krajského súdu v Žiline č. k. 20S/155/2013-69 zo dňa 7.10.2014, takto
rozhodol:
Najvyšší súd Slovenskej republiky rozsudok Krajského súdu v Žiline č. k. 20S/155/2013-69 zo dňa 7. októbra 2014 potvrdz uje.
Účastníkom náhradu trov odvolacieho konania nepriznáva.
Odôvodnenie:
1.
ROZHODNUTIE nadouudi o
PRÁVOPLATNOSŤ dňa A? A Jw)1ŕ
A VYKONATEĽNOSŤ dňa *
V ŽILINE, dňa
n 3 o? ?m
Krajský súd v Žiline rozsudkom č. k. 20S/155/2013-69 zo dňa 7. októbra 2014
podľa 250j ods. 1 Občianskeho súdneho poriadku (ďalej len O.s.p.), zamietol žalobu,

2
6Sžo/l 01/2014
ktorou sa žalobca domáhal preskúmania zákonnosti rozhodnutia žalovaného č. SK/0892/99/2013 zo dňa 21.11.2013, žiadajúc jeho zrušenie a vrátenie veci na ďalšie konanie. Žalobcovi náhradu trov konania nepriznal.
Z odôvodnenia uvedeného rozhodnutia vyplýva, že krajský súd po preskúmaní veci vychádzajúc zo skutkového stavu zisteného žalovaným vyplývajúcim z predloženého administratívneho spisu dospel k záveru, že dôvody žalobcu uvedené v žalobe nie sú dôvodné a závery žalovaného uvedené v odôvodnení napadnutého oznámenia ako aj postup predchádzajúci jeho vydaniu sú v súlade so zákonom.
Krajský súd zákonnosť preskúmavaných rozhodnutí preskúmal v intenciách ustanovení § 24 ods. 2 v spojení s § 34 ods. 3 a s § 60 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní v znení neskorších predpisov (ďalej len správny poriadok), ktorú právnu úpravu citoval, postupom podľa ustanovení druhej hlavy piatej časti Občianskeho súdneho poriadku ustanovujúcej rozhodovanie o žalobách proti rozhodnutiam a postupom správnych orgánov.
Krajský súd z pripojeného administratívneho spisu mal preukázané, že žalovaný oznámením č. SK/0892/99/2013 zo dňa 21.11.2013 žalobcovi oznámil, že jeho odvolanie proti prvostupňovému správnemu rozhodnutiu bolo podané po zákonom stanovenej lehote, a preto bolo preskúmané podľa § 60 správneho poriadku. V uvedenom oznámení žalovaný konštatoval, že preskúmaním rozhodnutia a celého konania, ktoré predchádzalo vydaniu napadnutého rozhodnutia, odvolací orgán nezistil dôvod pre obnovu konania alebo zmenu či zrušenie rozhodnutia mimo odvolacieho konania. Rozhodnutie prvostupňového správneho orgánu sa v zmysle fikcie doručenia podľa § 24 ods. 2 správneho poriadku považuje za doručené tretí deň od uloženia zásielky (deň uloženia zásielky je 26.08.2013), aj keď sa adresát o uložení nedozvedel, teda 30.08.2013. Lehota na podanie odvolania uplynula dňa 16.09.2013, ale odvolanie bolo podané na poštovú prepravu až 16.10.2013, t.j. po 15-dňovej zákonom stanovenej lehote na podanie odvolania.
Krajský súd mal ďalej preukázané, že prvostupňovým správnym rozhodnutím Slovenská obchodná inšpekcia - Inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Žiline pre Žilinský kraj č. k. H/0163/05/2013 zo dňa 01.08.2013 rozhodol tak, že účastníkovi konania - Róbertovi Gregušovi, kontrola bola vykonaná na Inšpektoráte Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Žiline pre Žilinský kraj dňa 10.06.2013,

3
6Sžo/l 01/2014
pre porušenie povinnosti dodávateľa chemickej zmesi podľa § 6 ods. 1 zákona č. 67/2010 Z. z. v znení neskorších predpisov (chemický zákon), keď kontrolou dfta 10.06.2013 bolo zistené, že dňa 05.04.2013 účastník konania ako fyzická osoba - podnikateľ, ktorá uvádza na trh chemické zmesi, uviedla na trh jeden druh výrobku - 10 ks Ariel gél odstraňovač škvŕn, tekutý 500 ml, á 3,40 Eur v hodnote 34,- Eur bez toho, aby na tento výrobok vypracovala Kartu bezpečnostných údajov, uložil podľa § 36 písm. b/ chemického zákona pokutu vo výške 16 501,- Eur; uvedené rozhodnutie bolo doručené žalobcovi náhradným spôsobom, a to tak, že dňa 02.08.2013 bol vykonaný neúspešný pokus o doručenie s výzvou o opakovanom doručení, dňa 05.08.2013 bolo vykonané neúspešne opakované doručenie a v ten istý deň 05.08.2013 bola zásielka uložená na pošte; následne bolo rozhodnutie doručované opakovane, a to tak, že prvýkrát bola zásielka neúspešne doručená s výzvou na opakované doručenie dňa 23.08.2013, opakovane bola neúspešne doručená 26.08.2013 a uložená na pošte 26.08.2013; z oboch obálok z doručovania prvostupňového rozhodnutia vyplýva, že zásielka nebola prevzatá v odbernej lehote a vrátená prvostupňovému správnemu organu; z poznámky na prvostupňovom správnom rozhodnutí vyplýva, že toto rozhodnutie si žalobca osobne prevzal dňa 09.10.2013; proti tomuto rozhodnutiu podal účastník konania odvolanie, ktoré podal na pošte dňa 16.10.2013; v odvolaní žalobca namietal, že v čase doručovania prvostupňového správneho rozhodnutia, a to v období od 29.07.2013 do 30.08.2013 sa zdržiaval v meste Šahy, a nie v mieste doručovania tohto rozhodnutia; toto svoje tvrdenie oprel o predloženú zmluvu o budúcej zmluve zo dňa 12.05.2012 a prehlásenie zamestnancov účastníka konania zo dňa 10.11.2013, iné dôkazy neprodukoval, ani nenavrhol vykonanie ďalších dôkazov.
Zo zmluvy o budúcej zmluve zo dňa 12.05.2012 krajský súd zistil, že táto bola uzavretá medzi budúcim predávajúcim Antonom Šťastným a budúcim kupujúcim - spoločnosťou Herry, s. r. o., so sídlom Skalité č. 216, zastúpenej konateľom Róbertom Gregušom, v zmluve sa zmluvné strany zaviazali, že na základe nej spoločnosť Elerry, s. r. o. uzavrie kúpnu zmluvu na nehnuteľnosť nachádzajúcu sa v meste Šahy na LV č. ..., a to najneskôr do 30.09.2013, v osobitných dojednaniach sa budúci kupujúci zaviazal, že odo dňa prevzatia predmetu zmluvy do užívania, teda odo dňa podpísania zmluvy o budúcej zmluve je povinný hradiť všetky výdavky spojené s prevádzkou obchodnej budovy, je povinný starať so všetkou starostlivosťou riadneho hospodára o predmet zmluvy, zabezpečovať údržbu budovy, opravy zariadení v budove.

4
óSžo/101/2014
Z obsahu prehlásenia z 10.11.2013 krajský sú zistil, že podpísaní zamestnanci firmy Robert Greguš, Skalité 1111, týmto potvrdzujú, že v období od 29.07.2013 do 30.08.2013 bol p. Robert Greguš prítomný na prevádzke v Šahách, SNP 2, Šahy, z dôvodu rekonštrukcie obchodných priestorov, nakoľko je prevádzkarom budovy a majiteľom obchodu s textilom a obuvi, podpísali sa S. H., O. Š., A. T., K. P., I. V., K. T. a I. S. P..
Krajský súd dal do pozornosti, že riadne vyhotovená doručenka má povahu verejnej listiny a preukazuje pravdivosť toho, čo sa v nej potvrdzuje a je dôkazom, že písomnosť sa doručila, ak nie je preukázaný opak. Uviedol, že ak žalobca tvrdil, že sa v čase od 29.07.2013 do 30.08.2013 v mieste doručovania nezdržiaval, mal povinnosť predložiť objektívny dôkaz preukazujúci, že v kritickom čase bol na inom mieste, poukazom na to, že v danom prípade išlo o splnenie dôkazného bremena, ktoré žalobca vyvolal svojím tvrdením o neprítomnosti v čase doručovania zásielky - prvostupňového správneho rozhodnutia, v súlade s nálezom Ústavného súdu SR č. k. II. ÚS 278/2011-13 z 16.06.2011 a rozhodnutím NS SR sp. zn. lSžr/4/2012, zdôrazniac, že bolo teda jeho povinnosťou predložiť také dôkazy, ktorými nepochybne preukáže, že sa skutočne v dňoch doručovania napadnutého rozhodnutia nezdržiaval v mieste bydliska.
Krajský súd konštatoval, že predložené listinné dôkazy nepreukazujú skutočnosť tvrdenú žalobcom a to, že žalobca sa mal v meste Šahy nepretržite zdržiavať od 29.07.2013 do 30.08.2013, keď svoje tvrdenie, že práve v inkriminovanom období od 29.07.2013 do 30.08.2013 sa zdržiaval v meste Šahy zmluvou o budúcej zmluve nepreukázal, keďže na preukázanie o nepretržitej rekonštrukcii priestorov nepredložil žiadne dôkazy o tom, že k rekonštrukcii konkrétnej budovy v Šahách skutočne v inkriminovanom období došlo, ako aj, že žalobca nepreukázal žiadnymi dôkazmi, že sa v Šahách na ul. SNP 2 nepretržite zdržiaval, najmä, ako mal zabezpečené bývanie, keďže tento jeho pobyt podľa jeho vlastného tvrdenia trval vyše jedného mesiaca, napr. doklady o prenajatí bytu alebo dôkaz o tom, že mal k dispozícii časť objektu na ul. SNP 2 v Šahách.
Vo vzťahu k prehláseniu zamestnancov žalobcu krajský súd konštatoval, že tento listinný dôkaz nemohol byť vyhodnotený ako vierohodný, keďže toto prehlásenie je všeobecnej povahy, nevyplýva z neho, či žalobca bol na adrese ul. SNP 2, Šahy, nepretržite v období od 29.07.2013 do 30.08.2013 a ak by to tam aj bolo uvedené, je logické,

5
6SŽO/101/2014
že zamestnanci, ktorí pracujú v určitý pracovný čas a následne odchádzajú do svojich domovov, nemajú vedomosť o pohybe svojho zamestnávateľa, čí už priamo cez pracovnú dobu alebo mimo pracovnej doby. Nevierohodnosť tohto dôkazu krajský súd videl aj v tom, že mená osôb, ktoré sú uvedené na tomto dôkaze, nie sú ničím ďalej špecifikované a nie je teda zrejmé, či tieto fyzické osoby vôbec existujú, nie je ani zrejmé, či sa jedná skutočne o zamestnancov žalobcu, ako aj pokiaľ by napriek týmto pochybnostiam uveril tvrdeniu žalobcu, že sa jedná o jeho zamestnancov, i z tohto dôvodu by bol potom tento dôkaz nevierohodný, a to vzhľadom na predpokladanú určitú finančnú a existenčnú závislosť zamestnancov od svojho zamestnávateľa. Tiež uviedol, že vopred formulované prehlásenie, ktoré zamestnávateľ predložil svojím zamestnancom na podpis, nemohol zobrať do úvahy ako relevantný dôkaz.
Ďalej konštatoval, že riadna kúpna zmluva podľa zmluvy o budúcej zmluve, ktorá mala byť uzavretá do 30.09.2013, uzavretá nebola, čím vznikajú pochybnosti o realizácii rekonštrukcie týchto priestorov a v konečnom dôsledku aj pochybnosti o samotnom pobyte žalobcu v týchto priestoroch, keď jeho základný dôvod, pre ktorý sa mal v týchto priestoroch zdržiavať (rekonštrukcia), nebol preukázaný.
Krajský súd poukazom na to, že žalobca dňa 08.07.2013 prevzal oznámenie o začatí správneho konania, a to v mieste svojho podnikania Skalité č. 1111, uviedol, že napriek tomu, že toto oznámenie v mieste svojho podnikania prevzal, neoznámil správnemu orgánu svoju plánovanú dlhodobejšiu neprítomnosť, ktorá podľa jeho tvrdenia mala nastať už v ten istý mesiac, ako oznámenie prevzal, ako aj, že taktiež neinformoval ani doručovaciu poštu o úmysle dlhodobejšie sa zdržiavať mimo svoju doručovaciu adresu, pričom takéto opatrenia možno rozumne očakávať od účastníka prebiehajúceho správneho konania, ktorý o tomto konaní má riadnu vedomosť.
Krajský súd dospel k záveru, že žalovaný správne vyhodnotil podané odvolanie žalobcu ako oneskorene podané a túto skutočnosť mu oznámil listom zo dňa 21.11.2013, keďže fikcia doručenia prvostupňového rozhodnutia stanovená v § 24 ods. 2 správneho poriadku bola vo všetkých svojich podmienkach naplnená. Skutočnosť, že v oznámení o oneskorenom podaní odvolania konkrétne žalovaný nereaguje na predložené listinné dôkazy, krajský súd nepovažoval za takú vadu, ktorá by mohla mať vplyv na zákonnosť napadnutého rozhodnutia (§ 250i ods. 3 O.s.p.), vzhľadom na to, že oneskorenie podaného

6
6Sžo/l 01/2014
odvolania bolo posúdené vecne správne a v súlade so zákonom, a preto na túto vadu neprihliadol.
O náhrade trov konania krajský súd rozhodol podľa § 250k ods. 1 veta prvá O.s.p., pre neúspech žalobcu v konaní, mu náhradu trov konania nepriznal.
II.
Proti uvedenému rozsudku krajského súdu podal v zákonnej lehote odvolanie žalobca. Žiadal, aby odvolací súd v zmysle § 250ja ods. 3 O.s.p. za použitia § 221 ods. 1, písm. h/ O.s.p. napadnutý rozsudok krajského súdu zrušil a vec mu vrátil na ďalšie konanie, alternatívne podľa § 220 O.s.p. zmenil tak, že napadnuté oznámenie žalovaného č. SK/0892/99/2013 zo dňa 21.11.2013, v spojení s rozhodnutím Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Žiline pre Žilinský kraj č. k. H/0163/05/2013 zo dňa 01.08.2013 zruší a vec vráti prvostupňovému správnemu orgánu na ďalšie konanie. Uplatnil si náhradu trov konania..
Žalobca v dôvodoch odvolania namietal, že rozhodnutie súdu prvého stupňa vychádza z nedostatočne zisteného skutkového stavu pre posúdenie otázky zmeškania lehoty na podanie odvolania žalobcu proti prvostupňovému správnemu rozhodnutiu, podmieňujúce zákonnosť napadnutého oznámenia žalovaného o zmeškaní lehoty na podanie odvolania.
Poukazom na skutkové zistenia vo veci samej namietal nezákonnosť rozhodnutia správneho orgánu prvého stupňa pre nedostatočne zistený skutkový stav. Žalobca poukazom na nezákonnosť postupu prvostupňového správneho orgánu pri doručovaní prvostupňového rozhodnutia zo dňa 01.08.2013 namietal nezákonnosť napadnutého oznámenia žalovaného zo dňa 21.11.2013.
Žalobca nesúhlasil s názorom prvostupňového súdu, že ním predloženými listinnými dôkazmi nebolo preukázané, že sa nepretržite zdržiaval na adrese Šahy ul. SNP 2. Dôvodil, že listinný dôkaz - zmluva o budúcej zmluve, nemal preukazovať, že sa navrhovateľ nepretržite zdržiaval na vyššie uvedenej adrese, ale preukazoval, že navrhovateľ rekonštrukčné práce - stavebne úpravy na objekte v Šahách vykonával a nepretržité zdržiavanie sa na adrese Šahy, ul. SNP 2 mal preukazovať druhý listinný dôkaz - prehlásenie

7
6SŽO/101/2014
zamestnancov žalobcu. Uviedol, že z obsahu tohto listinného dôkazu bolo preukázané, že zamestnanci žalobcu potvrdili skutočnosť, že žalobca sa v časovom období od 29.07.2013 do 30.08.2013 nepretržite zdržiaval na adrese Šahy, ul. SNP 2, z dôvodu rekonštrukcie obchodných priestorov. Vytýkal prvostupňovému súdu, že nesprávne vyhodnotil tento listinný dôkaz. Žalobca vyslovil názor, že pokiaľ prvostupňový súd mal za to, že samotné prehlásenie zamestnancov nepostačuje na preukázanie skutočností, či navrhovateľ sa v období doručovania prvostupňového správneho rozhodnutia zdržiaval na adrese doručenia alebo nie, mal súd prvého stupňa vypočuť zamestnancov žalobcu, ktorí podpísali prehlásenie, poukazom na právnu úpravu ustanovenú v § 246c ods. 1, v spojení s § 120 ods. 1 a s § 132 O.s.p., ktorú citoval. Žalobca zotrval na tvrdení, že z vyššie uvedených listinných dôkazov jednoznačne vyplynulo, že navrhovateľ v čase doručovania rozhodnutia prvostupňového správneho orgánu sa nezdržiaval na adrese doručovania (Skalité č. 1111), ale sa zdržiaval na adrese Šahy, ul. SNP č. 2, keď vykonával rekonštrukciu budovy v Šahách, v ktorej mal obchodné priestory. Vytýkal súdu prvého stupňa, že pokiaľ nepovažoval tieto dôkazy samé o sebe za dostačujúce, mal vypočuť zamestnancov žalobcu, či sa žalobca zdržiaval nepretržite na adrese v Šahách a odkiaľ mali takéto vedomosti. Namietal, že pokiaľ súd prvého stupňa nevykonal potrebné dôkazy na preverenie takéhoto tvrdenia žalobcu, rozhodol nesprávne, pretože si nesprávne vyložil ustanovenie § 24 ods. 2 správneho poriadku vo väzbe na ustanovenia § 246c ods. 1 O.s.p., § 120 ods. 1 O.s.p., § 132 O.s.p., v dôsledku čoho, nedostatočne zistil skutkový stav, či sa žalobca v čase doručovania zásielky zdržiaval v mieste doručenia.
Na odvolanie žalobcu sa vyjadril žalovaný. Navrhoval, aby odvolací súd napadnutý rozsudok Krajského súdu v Žiline potvrdil. S dôvodmi žalobcu uvedenými v jeho odvolaní nesúhlasil.
III.
Najvyšší súd Slovenskej republiky ako súd odvolací (§ 10 ods. 2 O.s.p.) preskúmal napadnutý rozsudok ako aj konanie, ktoré mu predchádzalo, v rozsahu a v medziach podaného odvolania žalobcu (§212 ods. 1 O.s.p. s použitím § 246c ods. 1 vety prvej O.s.p.) bez nariadenia odvolacieho pojednávania (§ 250ja ods. 2 O.s.p.), keď deň vyhlásenia rozhodnutia bol zverejnený minimálne päť dní vopred na úradnej tabuli a na intemetovej

8
6SŽO/101/2014
stránke Najvyššieho súdu Slovenskej republiky www.nsud.sk (§ 156 ods. 1 a ods. 3 O.s.p. v spojení s § 246c ods. 1 vetou prvou O.s.p. a § 211 ods. 2 O.s.p.) a dospel k záveru, že odvolaniu nie je možné priznať úspech.
Predmetom odvolacieho konania v preskúmavanej veci bol rozsudok krajského súdu, ktorým súd prvého stupňa zamietol žalobu, ktorou sa žalobca domáhal preskúmania zákonnosti napadnutého oznámenia žalovaného správneho orgánu, žiadajúc, aby ho súd zrušil a vec mu vrátil na ďalšie konanie.
Odvolací súd preskúmal rozsudok súdu prvého stupňa ako aj konanie, ktoré mu predchádzalo, pričom v rámci odvolacieho konania skúmal aj napadnuté oznámenie žalovaného správneho orgánu v spojení s postupom správneho orgánu prvého stupňa, najmä z toho pohľadu, či sa súd prvého stupňa vysporiadal so všetkými zásadnými námietkami žalobcu uvedenými v žalobe, ako aj s argumentáciou žalovaného uvedenou v jeho vyjadrení k žalobe a z takto vymedzeného rozsahu, či správne posúdil zákonnosť a správnosť napadnutého oznámenia žalovaného správneho orgánu.
Predmetom preskúmavacieho konania v danej veci je oznámenie a postup žalovaného správneho orgánu, ktorým bolo s konečnou platnosťou rozhodnuté o uložení sankcie žalobcovi za porušenie povinnosti dodávateľa chemickej zmesi podľa § 6 ods. 1 zákona č. 67/2010 Z. z..
Podľa § 246c ods. 1 veta prvá O.s.p. pre riešenie otázok, ktoré nie sú priamo upravené v tejto časti, sa použijú primerane ustanovenia prvej, tretej a štvrtej časti tohto zákona.
Podľa § 219 ods. 1, 2 O.s.p. odvolací súd rozhodnutie potvrdí, ak je vo výroku vecne správne. Ak sa odvolací súd v celom rozsahu stotožňuje s odôvodnením napadnutého rozhodnutia, môže sa v odôvodnení obmedziť len na skonštatovanie správnosti dôvodov napadnutého rozhodnutia, prípadne doplniť na zdôraznenie správnosti napadnutého rozhodnutia ďalšie dôvody.
Odvolací súd po vyhodnotení odvolacích dôvodov vo vzťahu k napadnutému rozsudku krajského súdu a vo vzťahu k obsahu súdneho a pripojeného administratívneho spisu v zmysle

9
6Sžo/l 01/2014
ustanovenia § 219 ods. 2 O.s.p. konštatuje, že nezistil dôvod na to, aby sa odchýlil od logických argumentov a relevantných právnych záverov vo veci samej, spolu so správnym poukazom na právnu úpravu vzťahujúcu sa k predmetu konania, uvedených v odôvodnení napadnutého rozsudku krajského súdu, ktoré vytvárajú dostatočné právne východiská pre vyslovenie výroku napadnutého rozsudku. Senát odvolacieho súdu považuje právne posúdenie preskúmavanej veci krajským súdom za správne a súladné so zákonom.
Najvyšší súd v procese posudzovania zákonnosti napadnutého rozsudku súdu prvého stupňa vychádzal zo skutkových zistení vyplývajúcich z administratívneho spisu, obsiahnutých v odôvodnení napadnutého prvostupňového rozsudku, ktoré z tohto dôvodu neopakuje a súčasne na ne poukazuje. Vzhľadom k tomu, aby neopakoval pre účastníkov známe skutočnosti, na zdôraznenie správneho skutkového a právneho záveru súdu prvého stupňa uvádza.
Úlohou súdu pri preskúmaní zákonnosti rozhodnutia a postupu správneho orgánu podľa piatej časti druhej hlavy Občianskeho súdneho poriadku (§§ 247 a nasl. O.s.p.) je posudzovať, či správny orgán vecne príslušný na konanie si zadovážil dostatok skutkových podkladov pre vydanie rozhodnutia, či zistil vo veci skutočný stav, či konal v súčinnosti s účastníkom konania, či rozhodnutie bolo vydané v súlade so zákonmi a inými právnymi predpismi, a či obsahovalo zákonom predpísané náležitosti, teda či rozhodnutie správneho orgánu bolo vydané v súlade s hmotnoprávnymi ako aj s procesnoprávnymi predpismi. Zákonnosť rozhodnutia správneho orgánu je podmienená zákonnosťou postupu správneho orgánu predchádzajúcemu vydaniu napadnutého rozhodnutia.
Pri preskúmavaní zákonnosti rozhodnutia je pre súd rozhodujúci skutkový stav, ktorý tu bol v čase vydania napadnutého rozhodnutia. Súd môže vykonať dôkazy nevyhnutné na preskúmanie napadnutého rozhodnutia (§ 250i ods. 1 O.s.p.).
Ak správny orgán podľa osobitného zákona rozhodol o spore alebo o inej právnej veci vyplývajúcej z občianskoprávnych, pracovných, rodinných a obchodných vzťahov (§ 7 ods. 1) alebo rozhodol o uložení sankcie, súd pri preskúmavaní tohto rozhodnutia nie je viazaný skutkovým stavom zisteným správnym orgánom. Súd môže vychádzať zo skutkových zistení správneho orgánu, opätovne vykonať dôkazy už vykonané správnym orgánom alebo vykonať dokazovanie podľa tretej časti druhej hlavy (§ 250i ods. 2 O.s.p.).

10
6Sžo/l 01/2014
Pri preskúmavaní zákonnosti a postupu správneho orgánu súd prihliadne len na tie vady konania pred správnym orgánom, ktoré mohli mať vplyv na zákonnosť napadnutého rozhodnutia (§ 250i ods. 3 O.s.p.).
Pri rozhodnutí, ktoré správny orgán vydal na základe zákonom povolenej voľnej úvahy (správne uváženie), preskúmava súd iba, či také rozhodnutie nevybočilo z medzí a hľadísk ustanovených zákonom. Súd neposudzuje účelnosť a vhodnosť správneho rozhodnutia (§ 245 ods. 2 O.s.p.).
Krajský súd pri prieskume zákonnosti oznámenia žalovaného správneho orgánu správne zameral svoju pozornosť v rozsahu žalobných námietok, či oznámenie žalovaného nie je postihnuté vadou nezákonnosti v dôsledku nesprávneho posúdenia skutkových a právnych skutočností vo vzťahu k doručovaniu prvostupňového správneho rozhodnutia.
Oprávnenie rozhodnúť o spôsobe doručovania rozhodnutia, ktoré vydal správny orgán vyplýva z vrchnostenského postavenia správneho orgánu spojeného s jeho právomocou rozhodnúť o postihu za porušenie právnej povinnosti a zo zásady hospodárnosti a rýchlosti konania (§ 3 ods. 3 posledná veta správneho poriadku).
V predmetnej veci zvolil správny orgán prvého stupňa doručovanie rozhodnutia o uložení sankcie žalobcovi formou doručovania do vlastných rúk prostredníctvom pošty, t.j. v intenciách ustanovenia § 24 správneho poriadku.
Dôležité písomnosti, najmä rozhodnutia sa doručujú do vlastných rúk adresátovi alebo osobe, ktorá sa preukáže jeho splnomocnením na preberanie zásielok. Ak nebol adresát písomnosti, ktorá sa má doručiť do vlastných rúk, zastihnutý, hoci sa v mieste doručenia zdržiava, doručovateľ ho vhodným spôsobom upovedomí, že písomnosť príde znovu doručiť v určený deň a hodinu. Ak nový pokus o doručenie zostane bezvýsledný, doručovateľ uloží písomnosť na pošte a adresáta o tom vhodným spôsobom upovedomí. Ak si adresát nevyzdvihne písomnosť do troch dní od uloženia, posledný deň jeho tejto lehoty sa považuje za deň doručenia, aj keď sa adresát o uložení nedozvedel. Ak adresát bezdôvodne odmietol písomnosť prijať, je doručená dňom, keď sa jej prijatie odoprelo; na to musí doručovateľ adresáta upozorniť (§ 24 ods. 1, 2, 3).

11
6Sžo/l 01/2014
V právnej norme ustanovenej v § 24 ods. 2 posledná veta správneho poriadku zákonodarca zakotvil výnimku zo zásady, že doručenie pôsobí až od okamihu, keď písomnosť za fakticky dostala do rúk adresáta. Bez ohľadu na skutočnosť, či sa adresát písomnosti ojej uložení na pošte dozvedel alebo nemal o uložení vedomosť, zo zákona vyplýva, že mu písomnosť bola doručená. Ide o právnu fikciu. Právna fikcia je právno-technický postup, pomocou ktorého sa považuje za existujúcu situácia, ktorá je zjavne v rozpore s realitou a ktorá dovoľuje, aby z nej boli odvodené odlišné právne dôsledky než tie, ktoré by plynuli z konštatovania faktu, jej účelom je totiž posilniť právnu istotu. Aby však mohla právna fikcia svoj účel - dosiahnutie právnej istoty - splniť, musí rešpektovať všetky náležitosti, ktoré s ňou zákon spája, inak správny orgán a ani súd nie je oprávnený naplnenie fikcie konštatovať. Ak si adresát nevyzdvihne zásielku do troch dní od jej uloženia, posledný deň tejto lehoty sa považuje za deň doručenia, aj keď sa adresát o uložení nedozvedel, ale len za predpokladu, že sa adresát zdržiaval v mieste bydliska a že posledný deň doručenia je pracovný deň. Otázka zdržiavania sa v mieste bydliska je otázkou skutkovou. Pokiaľ účastník konania, voči ktorému svedčí fikcia náhradného doručenia tvrdí, že v čase doručovania zásielky správneho orgánu sa v mieste bydliska nezdržoval, zaťažuje ho dôkazné bremeno svoje tvrdenie preukázať a za tým účelom predložiť alebo navrhnúť také dôkazy, ktoré spôsobom nezbudujúcim akékoľvek pochybnosti pravdivosť jeho tvrdenia preukazujú. Úpravou tzv. náhradného doručovania zákonodarca nepochybne sledoval cieľ a účel odstrániť určité prípady právnej neistoty spôsobenej bezdôvodným nepreberaním zásielok adresátom a zabrániť snahám spôsobiť prieťahy v konaní alebo dokonca zmariť konanie. Podmienkou vzniku fikcie doručenia písomnosti je zachovanie predpísaného postupu doručovateľom ako aj to, aby sa adresát, ktorý nebol doručovateľom zastihnutý, v mieste doručenia zdržiaval. (R 70/2002 Zbierky rozhodnutí).
Podľa § 54 ods. 2 správneho poriadku odvolanie treba podať v lehote 15 dní odo dňa oznámenia rozhodnutia, ak inú lehotu neustanovuje osobitný zákon.
Podľa § 60 správneho poriadku odvolací orgán je povinný preskúmať i oneskorené odvolanie z toho hľadiska, či neodôvodňuje obnovu konania alebo zmenu alebo zrušenie rozhodnutia mimo odvolacieho konania.
Žalovaný ako odvolací správny orgán bol oprávnený si sám posúdiť včasnosť podania odvolania proti prvostupňovému správnemu orgánu. Zákonodarca v právnej norme

12
6Sžo/l 01/2014
§ 60 správneho poriadku však ukladaná odvolaciemu správnemu orgánu povinnosť preskúmať i oneskorené odvolanie z toho hľadiska, či neodôvodňuje obnovu konania alebo zmenu alebo zrušenie rozhodnutia mimo odvolacieho konania.
Vychádzajúc zo skutkových zistení danej veci vyplývajúcich z administratívneho spisu mal odvolací súd zhodne so súdom prvého stupňa preukázané, že správny orgán prvého stupňa pri doručovaní prvostupňového správneho rozhodnutia postupoval v súlade s právnou úpravou ustanovenou v § 24 správneho poriadku a tiež žalovaný v súlade so zákonom vyhodnotil skutkové okolnosti vo vzťahu k doručovaniu prvostupňového správneho rozhodnutia žalobcovi, dospejúc k záveru, že žalobca podal odvolanie proti rozhodnutiu správneho orgánu prvého stupňa oneskorene, súčasne v oznámení zo dňa 21.11.2013 konštatujúc, že nezistil skutočnosti, ktoré by odôvodňovali obnovu konania alebo zmenu alebo zrušenie rozhodnutia mimo odvolacieho konania.
Odvolací súd sa v celom rozsahu stotožňuje s argumentáciou súdu prvého stupňa, že riadne vyhotovená doručenka má povahu verejnej listiny a preukazuje pravdivosť toho, čo sa v nej potvrdzuje a je dôkazom, že písomnosť sa doručila, ak nie je preukázaný opak, a preto ak žalobca tvrdil, že sa v čase od 29.07.2013 do 30.08.2013 v mieste doručovania nezdržiaval, mal povinnosť predložiť objektívny dôkaz preukazujúci, že v kritickom čase bol na inom mieste, teda bolo jeho povinnosťou predložiť také dôkazy, ktorými nepochybne preukáže, že sa skutočne v dňoch doručovania napadnutého rozhodnutia nezdržiaval v mieste bydliska.
Odvolací súd z predložených listinných dôkazov dospel k zhodnému záveru ako súd prvého stupňa, že tieto nepreukazujú skutočnosť tvrdenú žalobcom a to, že sa v meste Šahy nepretržite zdržiaval od 29.07.2013 do 30.08.2013, keď svoje tvrdenie, že práve v uvedenom období od 29.07.2013 do 30.08.2013 sa zdržiaval v meste Šahy za účelom rekonštrukcie budovy, preukazoval zmluvou o budúcej zmluve, keďže uvedený listinný dôkaz by bol spôsobilý preukázať len výkon rekonštrukčných prác, ktorú skutočnosť tvrdil aj žalobca v odvolaní proti rozsudku, a to však tiež s pochybnosťami, keďže na preukázanie nepretržitej rekonštrukcii priestorov žalobca nepredložil žiadne dôkazy o tom, že k rekonštrukcii konkrétnej budovy v Šahách skutočne v inkriminovanom období došlo, ako aj, že účastníci od tejto zmluvy odstúpili a zmluvu o prevode tejto budovy neuzatvorili.

13
6Sžo/101/2014
Odvolací súd sa v celom rozsahu stotožnil aj s argumentáciou súdu prvého stupňa vo vzťahu k prehláseniu zamestnancov žalobcu, že tento listinný dôkaz nemohol byť vyhodnotený ako vierohodný, keďže toto prehlásenie je všeobecnej povahy, nevyplýva z neho, či žalobca bol na adrese ul. SNP 2, Šahy nepretržite v období od 29.07.2013 do 30.08.2013 a ak by to tam aj bolo uvedené, je logické, že zamestnanci, ktorí pracujú v určitý pracovný čas a následne odchádzajú do svojich domovov, nemajú vedomosť o pohybe svojho zamestnávateľa, čí už priamo cez pracovnú dobu alebo mimo pracovnej doby, osoby uvedené v tomto prehlásení nie sú nijak špecifikované, nie je zrejmé, či sa jedná skutočne o zamestnancov žalobcu, ako aj pokiaľ by napriek týmto pochybnostiam sa uverilo tvrdeniu žalobcu, že sa jedná o jeho zamestnancov, bol by tento dôkaz nevierohodný, a to vzhľadom k finančnej a existenčnej závislosti zamestnancov od svojho zamestnávateľa.
Súd prvého stupňa správne vyhodnotil tiež skutočnosť, že žalobca dňa 08.07.2013 prevzal oznámenie o začatí správneho konania, a to v mieste svojho podnikania Skalité č. 1111, teda mal vedomosť o začatí správneho konania, a napriek tomu neoznámil správnemu orgánu svoju plánovanú dlhodobejšiu neprítomnosť, ktorá podľa jeho tvrdenia mala nastať už v ten istý mesiac, ako oznámenie prevzal, ako aj, že taktiež neinformoval ani doručovaciu poštu o úmysle dlhodobejšie sa zdržiavať mimo svoju doručovaciu adresu, pričom takéto opatrenia možno rozumne očakávať od účastníka prebiehajúceho správneho konania, ktorý o tomto konaní má riadnu vedomosť.
Vychádzajúc zo skutkových okolností daného prípadu pri aplikácii vyššie citovanej právnej úpravy odvolací súd dospel k zhodnému záveru ako súd prvého stupňa, že žalovaný správne vyhodnotil podané odvolanie žalobcu ako oneskorene podané a túto skutočnosť mu oznámil listom zo dňa 21.11.2013, keďže fikcia doručenia prvostupňového rozhodnutia stanovená v § 24 ods. 2 správneho poriadku bola vo všetkých svojich podmienkach naplnená. Odvolací súd súčasne súhlasí aj s konštatáciou prvostupňového súdu, že skutočnosť, že v oznámení o oneskorenom podaní odvolania konkrétne žalovaný nereaguje na predložené listinné dôkazy, krajský súd nepovažoval za takú vadu, ktorá by mohla mať vplyv na zákonnosť napadnutého rozhodnutia (§ 250i ods. 3 O.s.p.), vzhľadom na to, že oneskorenie podaného odvolania bolo posúdené vecne správne a v súlade so zákonom.
Vzhľadom k uvedenému odvolací súd považoval za účelovú argumentáciu žalobcu, že z vyššie uvedených listinných dôkazov jednoznačne vyplynulo, že navrhovateľ čase

14
6Sžo/101/2014
doručovania rozhodnutia prvostupňového správneho orgánu sa nezdržiaval na adrese doručovania (Skalité č. 1111), ale sa zdržiaval na adrese Šahy, ul. SNP č. 2, keď vykonával rekonštrukciu budovy v Šahách, v ktorej mal obchodné priestory, vysloviac názor, že pokiaľ prvostupňový súd mal za to, že samotné prehlásenie zamestnancov nepostačuje na preukázanie skutočností, či navrhovateľ sa v období doručovania prvostupňového správneho rozhodnutia zdržiaval na adrese doručenia alebo nie, mal súd prvého stupňa zamestnancov žalobcu, ktorí podpísali prehlásenie, vypočuť, poukazom na právnu úpravu ustanovenú v § 246c ods. 1, v spojení s § 120 ods. 1 a s § 132 O.s.p., ktorú citoval.
Odvolací súd nepovažoval za dôvodnú námietku žalobcu, že pokiaľ súd prvého stupňa nepovažoval tieto dôkazy samé o sebe za dostačujúce, mal vypočuť zamestnancov žalobcu, či sa žalobca zdržiaval nepretržite na adrese v Šahách a odkiaľ mali takéto vedomosti. Súd v konaní súdneho prieskumu zákonnosti rozhodnutia žalovaného správneho orgánu v zmysle § 250i ods. 1, 2 O.s.p. dokazovanie v zásade nevykonáva, keď zákonodarca v uvedenej právnej norme v odseku 1 stanoví, že súd môže vykonať dokazovanie nevyhnutné na preskúmanie napadnutého rozhodnutia a v odseku 2 za plnej jurisdikcii ponecháva vykonanie dokazovania vo veci samej na úvahe súdu. Súd prvého stupňa preto nepochybil pokiaľ nevykonal dôkaz výsluchom zamestnancov žalobcu, s poukazom na to, že žalobca takýto dôkaz v žalobe ani v konaní súdneho prieskumu nenavrhoval. Odvolací súd súčasne k uvedenému konštatuje, že vo svetle predložených listinných dôkazov, ktorými žalobca preukazoval nezdržiavanie sa v mieste svojho bydliska v rozhodnom čase doručovania prvostupňového rozhodnutia, hodnotiac ich jednotlivo ako aj vo vzájomnej súvislosti, pravdivosť tvrdení žalobcu bola spochybnená, majúce za následok nepreukázanie, že žalobca sa v rozhodnom čase doručovania prvostupňového správneho rozhodnutia v mieste bydliska zdržoval.
Odvolací súd z uvedených dôvodov dospel k záveru, že súd prvého stupňa v preskúmavanej veci postupom v súlade s právnou úpravou ustanovenou v druhej hlave piatej časti Občianskeho súdneho poriadku (§§ 247 anasl.), náležíte preskúmal zákonnosť rozhodnutia žalovaného správneho orgánu a postup mu predchádzajúci v rozsahu žalobných dôvodov a v odôvodnení napadnutého rozsudku sa náležíte vysporiadal so zásadnými žalobnými námietkami. Vzhľadom k uvedenému odvolací súd sa nestotožnil s námietkami žalobcu, že súd prvého stupňa nesprávne vec právne posúdil a nedostatočne zistil skutkový stav (§ 221 ods. 1 písm. h/ O.s.p.), a preto vchádzajúc zo skutkových okolností vyplývajúcich

15
óSžo/101/2014
z administratívneho spisu poukazom na závery uvedené vyššie odvolací súd považoval námietky žalobcu uvedené v odvolaní proti rozsudku krajského súdu za nedôvodné, ktoré nemohli mať za následok úspešnosť jeho odvolacieho návrhu.
Z uvedených dôvodov odvolací súd napadnutý rozsudok krajského súdu ako vecne a právne správny podľa § 250ja ods. 3 veta druhá O.s.p. v spojení s § 246c ods. 1 veta prvá O.s.p. a s § 219 ods. 1, 2 O.s.p. potvrdil, stotožniac sa v zásade aj s dôvodmi jeho rozhodnutia (§219 ods. 2 O.s.p v spojení s § 246c ods. 1 veta prvá O.s.p.), keď nezistil ani okolnosti, ku ktorým by musel prihliadať z úradnej povinnosti.
O náhrade trov odvolacieho konania rozhodol najvyšší súd podľa ust. § 250k ods. 1 veta prvá O.s.p. v spojení s ust. § 246c veta prvá O.s.p. a s ust. § 224 ods. 1 O.s.p.. Účastníkom konania náhradu trov tohto konania nepriznal, keďže žalobcovi nevzniklo právo na ich náhradu pre jeho neúspech v tomto konaní a žalovanému náhradu trov konania zákonodarca nepriznáva.
Toto rozhodnutie prijal senát Najvyššieho súdu Slovenskej republiky v pomere hlasov 3:0 (§ 3 ods. 9 veta tretia zákona č. 757/2004 Z. z. o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení účinnom od 01. mája 2011).
Poučenie: Proti tomuto rozsudku nie je prípustný opravný prostriedok.
V Bratislave dňa 16. decembra 2015

JUDr. Zdenka Reisenauerová, v.r.
predsedníčka senátu